ХАЙД, ДЖЕКИЛ И АЗ = Епизод 20 =
Най-скъпият ти спомен…
не е изчезнал още.
Този скъп спомен…
Ще го създам с теб сега.
Не…
Ще ми помогнеш ли да го създам?
Моля те,
ожени се за мен.
Красива си.
Дъждът повече няма да ви наранява.
Двамата заедно ще създадете мястото, където да се скриете от него.
Вече няма да има студ.
Всеки от вас ще бъде топлина за другия.
Повече няма да има самота.
Ще бъдете заедно завинаги.
Всеки от вас е индивидуален,
но ще живеете един живот,
сърцата ви ще бъдат едно.
Днес ще се върнете у дома като съпруг и съпруга.
Вървете и се радвайте на дните си заедно.
Двамата ще бъдете заедно завинаги, в радост и тъга.
Едно съобщение от щастливата двойка?
Робин, ти си най-добрият ми приятел и братът, който никога не съм имал.
Шегуваш ли се? Никога ли не си го правил преди?
Защо пак плачеш?
Да не си бил влюбен в младоженеца? Боже!
Детектив Нам, едно съобщение от вас?
Поздравления! Новината ме изненада,
но сега, когато я приех, смятам, че…
Ти ли го покани? - Не.
Тогава откъде е разбрал?
Знам, че е малко досадно, понеже звуча като баща,
обаче съм сигурен, че ще откриете
колко щастлив може да е семейният живот.
Робин и Хана…
Здравейте.
Малко неудобно се чувствам.
Бях против тази сватба. Трябваше ли да го правите?
Трябва да си малко луд, че да се ожениш.
Вижте го този! След сватбата и трите деца напълно се е побъркал.
Затова съм против. - Къде съм?
Шегувате ли се? Трябва да ги поздравяваме!
Добре, поздравления, радваме се за вас.
Защо ни държите на сухо? Дори бира няма!
Пак се почва.
Безполезни сте! Не можете ли да кажете нещо хубаво?
Како, ще измислиш ли нещо? - Добре…
Забравихте ли на колко съм?!
Трябваше да ме запознаете с някого, преди да се жените!
Знаех си, че ще го каже.
Поздравления, Хана! - Да, поздравления!
Чакайте! Учонг също ви поздравява.
Желаем ви дълъг съвместен живот!
Робин и Хана!
Поздравления!
Какво?
Да заема друга поза ли?
Така? Или… така?
Не, стой си както обикновено. - Добре.
Само минутка.
Робин.
Ела тук. Нека довършим рисунката по-късно.
Малко съм гладна.
Да вечеряме.
Исках да ти направя нещо вкусно и напазарувах доста.
Какво има?
Струва ми се…
че времето ми изтича.
Мисля, че…
трябва да вървя.
Сега ли?
Сега?
Хана. - Още не си ял.
Трябва поне да хапнеш нещо, преди да тръгнеш.
Един ден.
Остани само още ден.
Само един ден.
Още един ден няма да промени нищо.
Но ти още нищо не си ял…
Още не си довършил картината!
Не мога да рисувам.
Аз…
Не мога да те нарисувам.
Вече не мога да го правя.
Опитах се, но не мога.
Спомените все още съществуват в мен,
но изчезват малко по малко.
Времето ми
свършва.
Добре, разбирам.
Ще дойда веднага.
Добре.
Ще бъда там.
Да.
Председателю.
Време е.
Добре.
Изглеждаш отвратително.
Не говори с мен, освен ако не искаш да започна да изглеждам още по-зле.
Учонг. - Да?
Съжалявам,
че не съм могъл да направя това през последните 5 години.
Няма нищо.
Не си могъл през годините,
но поне имаш шанс сега.
Знам всичко за теб.
Дори съм готова да се сбогуваме както трябва.
Няма защо да криеш сълзите.
Не искам да плача. Вече съм възрастна.
Ще те изпратя с усмивка на лице.
Дори и възрастните
плачат, когато се сбогуват.
Братле.
Благодаря за всичко. - Аз…
Винаги съм се тревожел за теб, знаеш го, нали?
Разбира се, че знам.
И аз те харесвах.
Ако съм те разочаровал някога,
или съм ти създал проблеми…
Ще забравиш за това, нали?
Няма смисъл дори да ме питаш.
Грижи се добре за Соджин.
Кажи ми, когато си готов.
Ще чакам.
Има още един човек, с когото трябва да се сбогувам.
Соджин.
Искаше ми се да мога да го видя, но няма как.
Ще ти помогна да го видиш.
Гу искаше да ти покажа това.
Робин, откакто се появи,
все си представям този момент.
Моментът, в който напълно изчезваш и оставам сам.
Започнах да си мисля
какво бих могъл да ти кажа на сбогуване.
В началото не можех да измисля и една подходяща дума.
Защото…
Просто исках теб да те няма.
После започнах да си мисля,
че ако искам да ти кажа нещо,
то трябва поне да идва от сърцето ми.
Исках…
да ти благодаря, че винаги си ме спасявал.
По-късно осъзнах, че не това е най-важното.
Последните думи, които исках да чуеш от мен,
са, че се чувствам голям късметлия,
задето те имах до себе си.
Наистина се радвам, че те познавах, Робин.
За разлика от теб
аз съм си приготвил много неща за казване.
Но само едно от тях е истински важно.
Нека не се виждаме никога повече.
Никога повече
не ме търси, Гу Соджин.
Обичам те.
Обичам те, Робин.
Нашата любов
е моя отговорност.
А твоята отговорност
е да бъдеш щастлива.
Дори и когато аз изчезна,
ти бъди щастлива така, сякаш сме още заедно.
Грижи се добре за него, д-р Канг.
Разбира се.
Робин.
Това, което ще направим, е да си припомняме
всички спомени от моментите, в които си бил в съзнание.
Спомни си всичко, като започнеш от най-щастливите си мигове.
Знам, че някои неща се забравят, но това няма значение.
По-важното сега е
да станеш отново човека, който си бил.
Да се върнеш на мястото, от което си дошъл.
Директор Гу.
Соджин.
Съвземаш ли се?
Ти си… Соджин, нали?
Да.
Той е буден и е в съзнание.
Соджин е, нали?
Да.
Хубаво.
Хана.
Искаш ли да го видиш?
Аз…
ще се върна по-късно.
Изпрати я до вкъщи.
Здравей отново.
Съжалявам, че провалям партито ти за добре дошъл.
Знам, че се надяваш никога повече да не ме видиш.
И… - Успокой се.
Знам, че си ядосан, но и аз съм.
Смееш ли да ме предизвикаш?
Хайде да пием. Чух, че си по-добър пияч от мен.
Радвай се, че имаме едно тяло, иначе щеше да си мъртъв!
И Сухьон знае всичко за нас.
Баща ми, Хана и аз искаме ти да се занимаеш с това.
Искаше ми се да мога да те срещна, но няма как.
Обеща да ме задържиш завинаги… Дори и в най-късите мигове…
Винаги й показвай колко много значи за теб.
Хана трябва да се влюби в теб.
Така моето изчезване
няма да изглежда нечестно.
Хана.
Няма да си отида, докато не отвориш вратата.
Хана.
Още си жива.
Още си жив.
Добре ли сте?
Съжалявам.
Искам да остана сама за няколко дни.
Какво правите?
Директор Гу.
Не го правете…
Робин със сигурност ти е казал същото.
Каза ми да се грижа за теб.
Няма да те оставя сама, а и Робин никога не би го пожелал.
А и…
Аз също не съм се отказал от него.
Щом и двамата отказваме да го забравим,
нека поне си го спомняме заедно.
Макар това да е краят, сърцето ми завинаги остава същото
Какво има?
Хана и Робин бяха тук.
Винаги съм се чудила какви трябва да са хората, които пишат по стените.
Това да ме виждаш… наранява ли те?
Тогава мисли за него, когато ме гледаш.
Ако това да е начинът да те карам да се усмихваш, така да е.
Не знам какво друго мога да направя.
Ако по някакъв начин мога да изтрия сълзите ти
и да унищожа тъгата в теб, няма ли да е за добро?
Не се опитвайте.
Не го заслужавам.
Когато се събудихте за първи път…
Знаете ли какво ми мина през главата?
Надявах се само
Робин да не е изчезнал.
После една друга част от мен поиска
да излекувате от болестта си.
Глупаво, нали? Знам, че винаги искам невъзможното.
Да бъдете излекуван,
а Робин още да е с нас…
Знам, че невъзможно.
Когато разбрах истината за вас и Робин,
това, за което мислех най-много,
беше колко много ми се ще да сте един и същи човек.
Просто един човек.
Човек, притежаващ качествата и на Робин, и вашите.
Може би тогава щях да обичам
с цялото си сърце без страх.
Така мислех тогава.
Но вие не бяхте един човек.
Робин сега го няма.
Моля ви, не ме окуражавайте да го търся във вас.
Така само ще боли повече.
Ще ме боли мен, ще ви боли и вас.
Да, д-р Канг.
Защо звучиш така? Станало ли е нещо?
Не, нищо.
Чувствам се малко странно. - Как така странно?
Емоциите ми дойдоха в повече и се разплаках.
Разплака се? Помниш ли нещо друго?
Не.
А да имаш случайно температура?
Всичко ми е наред. - Мини през болницата.
Явно е реакция от сливането на същностите ти.
Сливане на същности?
Ако спомените на Робин се слеят с твоите,
това ще е като да си погълнал друга личност.
Спомените му идват при мен от доста време насам.
Но сега започват да стават истински твои.
Затова изпитваш странни неща, след загубата на Робин,
както стана сега.
Не само спомените,
а и емоциите стават част от моите, така ли?
Още ли си там?
Да, Хана току-що влезе в апартамента си.
Вече се обадих на кака й, скоро ще дойде.
Добре. Чудесно, благодаря за помощта.
Искаше ми се Робин да не изчезва.
А друга част от мен
искаше да се излекувате от болестта си.
Един човек, притежаващ
вашите качества и тези на Робин…
Може би, ако беше така,
щях да обичам с цялото си сърце.
Честит рожден ден, скъпа Хана!
Честит рожден ден!
- Благодаря!
Не мога да повярвам,
че не си знаела нищо за тази изненада!
Кога е успял?! - Толкова е хубаво!
Какво правиш тук?
Едно птиче ми каза, че не си яла нищо.
Затова дойдох да те натъпча.
Добре ли си?
Боже…
Како. - Да?
Не мога да забравя
какво каза Робин онзи ден. - Което е?
Имаш предвид програмата?
И нея,
но той ми каза и друго преди това.
Понякога сякаш сънувам, но когато те погледна,
осъзнавам, че това не е сън и всичко е реалност.
Онзи ден
беше като сън за мен и съм много щастлива от това.
Погледът на Робин и изражението на лицето му…
Сякаш всичко е било сън.
Тогава не се тревожех за това
кога сънят ще свърши.
Но… дали Робин е мислил за края?
Не, надали.
Това е лице на мъж,
който гледа любимата, преизпълнен с щастие.
Да?
Тук съм.
Ще я натъпкам добре, не се тревожи.
Добре.
Постоянно ми звъни на телефона!
Иска да е сигурен, че от храната няма да остане и троха.
Знаеш, че ми се обажда секретарят, но кой го кара да го прави?
Какво ще стане сега с директор Гу?
Защо?
Защото ти напомня на Робин?
Когато съм с него,
ми е добре.
Това не е ли хубаво? - Как е възможно?
Как бих…
Как да го помоля да остане до мен?
Той ще страда през остатъка
от живота си заради мен.
А сега най-сетне изглежда излекуван.
Ако ме гледа тъжна, само ще обвинява себе си.
Дали заради него
или заради мен самата…
май е по-добре да не се виждаме.
Уволнение ли каза?
Това е официалното решение. Вотовете не са анонимни.
Ако бяхте направили нещо преди седмица, когато можехте,
сега може би нямаше да става така.
Това означава ли, че Соджин се връща?
Не.
Той ще провали компанията.
Не.
Това място е мое!
Директоре!
Мъничък подарък от мен по случай новата ви позиция.
Взимайте ги всяка сутрин. - Здравословни ли са?
Няма смисъл дори да питате.
Съжалявам! Добре ли сте?
Няма нищо, не се намокрих. - Не бъдете нервен.
Знам, че ще бъдете чудесен. - Повече се тревожа за теб.
Моля?
Вие използвахте името ми. - Така ли?
Може и да не съм чул добре.
По-нервен съм, отколкото трябва.
Да, председателю, тръгнали сме.
Да.
Има ли нещо?
Какво се опитвате да направите?
Не, нищо. Не знам защо дойдох от тази страна.
Церемония по назначаването на Гу Соджин за изпълнителен директор
Когато започнах да виждам все повече статии,
в които ме наричаха Уолт Дисни,
осъзнах нещо, за което преди не съм се досещал.
Макар и да притежавам увеселителен парк,
аз всъщност не съм гледал нито един от филмите на Дисни.
Затова реших да ги изгледам всичките.
Чудя се дали вие знаете за това, което ще ви кажа сега.
Нещата, за които се говори в тези анимирани филми за деца,
не са само мечти и илюзии,
те пресъздават истинските хора и техният свят.
Стремейки се да правя хората щастливи
и да докосна сърцата на всички,
аз ще се заема с управлението на този парк.
Да вълнуваш хората и да докосваш сърцата им,
по този път трябва да вървим,
ако искаме за Парка да има бъдеще.
Да вълнуваш хората и да докосваш сърцата им,
по този път трябва да вървим,
ако искаме за Парка да има бъдеще.
Гу Соджин е новият изпълнителен директор на Парка.
Това са глупости!
Този човек
не е Робин, художникът.
Дори не знае как да рисува! - Боклук!
Ако думите му не са лъжа,
защо не ни нарисува нещо, тук и сега?
Директор Рю…
Не се хващайте в капана му.
Извини ме. - Разбира се.
Чакай!
Ти…
Ти не си Соджин, нали? Ти си Робин, така ли?
Колко сливания и придобивания направихме миналата година?
Кажи ми имената на всички фирми, които купихме, и колко струват.
"AT Rental", 1.03 трилиона вона.
Купихме 25% от руската "G2L" за 1.17 щатски долара.
"Land of Duty Free", 4.2 трилиона вона.
Пропуснах ли нещо? - Не!
Това са всичките.
За какво беше това? - Какво целяхте?
Д-р Канг
Запишете си час. Вие сте болен.
Мечтаех си да сте един човек.
Един човек, притежаващ
качествата и на двама ви.
Днес ли е? - Да, днес е рожденият ден на Робин.
Но… какво ще правиш с тези цветя?
Не мога просто така да пропусна деня.
Ще можеш ли да изтърпиш,
докато времето не ми помогне да забравя
тези подробности за Робин?
Това значи ли… че после планираш да останеш с мен?
Здрасти, како.
Какво?
Как е възможно? - Нали не си въобразяваме?
Дали Хана знае?
Какво става? - Ами…
Видя ли го? - Кое?
Робин се завръща с нова серия!
Как е възможно?
Как ще се получи този проект?
Кой ще рисува? Наели ли сте някого?
Опитвах се да се сетя
как ще е най-добре да ти кажа това.
Как да ти кажа за промените. - Промени?
Ще ми повярваш ли, ако ти кажа, че аз нарисувах онези неща?
Май няма да стане така.
Неразбираемо е. И аз се обърках.
Какви ги говорите?
Сега рисувам и даже мога да карам.
Уменията и талантите на Робин са останали в мен.
И…
вие сте нарисували тези неща сам?
Да. - Това е абсурдно.
Искам да спрете.
Наистина ви моля.
Това, което виждам…
То
нали не е сън?
Капьонг, нали?
Да отидем там на рождения ти ден. Ще си направим барбекю.
Да си направим цяла градина,
да гледаме кучета и кокошки, и да ходим там всеки уикенд.
Времето, което съм прекарал с теб като Робин,
е като сън, който не мога да си спомням добре.
Но наистина искам да си спомня.
Помниш ли това?
Неспособността ми да помня причиняваше моята болест.
Само че ти ми помогна да се излекувам
и сега знам за всичко това тук от теб.
Всичко, което сме споделяли, докато съм бил Робин…
Как се усмихваш, как ме гледаш…
Сега си спомням всичко.
Без значение дали съм бил Соджин или Робин.
Сега всички спомени са мои и са тук.
Ако ме попиташ кой предпочитам да бъда,
имам само един отговор.
Аз съм просто някой,
който те обичаше, обича те и просто се надява и ти да го обичаш.
Хана…
Обичам те.
Казах й една лъжа.
Не си спомням всичко.
Спомените за сватбата…
Никога не успях да си спомня това.
Мисля, че тези спомени
Робин ги е взел за себе си.
Ден след ден ставам
все по-здрав и по-здрав.
Ще забравя за всичко.
Лакомията ми
вече не съществува.
Соджин ме победи и спечели играта.
Трябва да го поздравя
и да се радвам за него.
Поздравления! Да, поздравления!
Да, трябва да се радваш за него.
Изчисти ума си от лошото и се фокусирай.
Ден след ден ставам
все по-здрав и по-здрав.
Колко големи са станали! Нали?
Дай ми ножиците.
Хайде и това.
Достатъчно ли са? - Мисля, че да.
Изглежда лесно, но не е.
Справяш се страхотно.
Да се снимаме.
Смях,
разговори,
чувства
и спокойствие.
Обичай днес,
обичай дори повече утре.
Живей живота си така, сякаш няма да има утре.
Знай, че всеки един ден е едно ново чудо.
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Eastern Spirit ® 2015